"Ludwig Mooser in Salzburg" - olvasható porcelántáblán rézfoglalatban
az esztergomi Fõszékesegyház orgonáján az építõ neve. A mesternek, aki
közel 180 orgona elkészítõje volt, ez az egyik legnagyobb mûve. A
Mooser családhoz három nemzedéken át kiváló orgonaépítõk tartoztak.
Joseph Anton Mooser (1731-1792) és egyik fia, Joseph Alois (1770-1839),
Johann Andreas Silbermann mûhelyében is megfordultak; a másik fiú Péter
Anton, akinek fia volt Ludwig (1807-1881). „Mooser Layos" orgonáinak
fémsípjai és egyes famunkák a salzburgi mûhelyben készültek, majd a
mester módszere szerint hosszú helyszíni munka következett.
Magyarországra településekor 1863 december 2-án Eger város
díszpolgárává választották, mûhelye a Líceum épületében volt, és nevét
is az elõbbi módon „magyarosan" írta. Mooser 1854 szeptember 19-én
érkezett Esztergomba, és nyolc segédet hozott magával. Másnap jött az
orgona részeit szállító hajórakomány is. A 49 regiszteres, 3530 sípos,
3 manuálos hangszer a Fõszékesegyház felszentelésére, 1856 augusztus
31-re készült el. Ezen az ünnepi szertartáson - melyen Ferenc József
császár is jelen volt a bécsi udvarral együtt - hangzott el Liszt
Ferenc Esztergomi miséje. A Scitovszky hercegprímás által erre az
alkalomra rendelt, szimfonikus zenekarra, vegyeskarra és énekes
szólistákra írt mûvet Liszt vezényelte, orgonaszólamát a weimari
Alexander Winterberger játszotta. A sietve befejezett esztergomi
hangszer szerkezete azonban nem mutatkozott idõtállónak. Seyler Károly
régens chori már 1857 március 2-án jelentést készített az orgona
hibáiról. Valóban, a hangszer nem felelhetett meg minden elvárásnak. A
mechanikus traktúra rendkívül nehéz járású volt, a levegõszegény
csúszkaládák miatt a hangszer „fulladt". Megjegyzendõ még, hogy a III.
manuál kúpládára került és redõnyszekrényben foglalt helyet. Az I.
világháborúban hadianyagnak elvitt ón homlokzati sípoktól eltekintve
(melyeket késõbb az Angster cég horganysípokkal pótolt) az orgona II.
világháború végéig eredeti állapotban maradt. Ekkor a háborús események
következtében az orgonaszekrény egy része és a mechanikus traktúra
megsérült. További károsodásról nem szól semmilyen hiteles forrás. Tény
azonban, hogy az orgona 1945-ben, Mindszenty József bíboros
hercegprímás beiktatásán már üzemképtelen volt. A háborús károknál
sokkal nagyobb, jóvátehetetlen pusztítás azonban 1947-ben következett.
Mooser orgonája a háborúban nem sérült meg kijavíthatatlanul, ennek
ellenére a budapesti Rieger Ottó-cég az orgonaház egyik felét teljesen
kiürítette, és oda egy kétmanuálos, pneumatikus rendszerû, kúpládás
orgonát épített be átmeneti használatra. Hogyan történhetett ez? A
válasz a 20. század magyar orgonaépítészetének addigi történetében
keresendõ: mivel akkor már 40-50 éve egyáltalán nem építettek
mechanikus orgonákat - a rendszer az orgonareform ellenére elavultnak
számított - kézenfekvõ volt a meglévõ szisztéma elvetése. Az eredeti
Mooser-hangszert minden tekintetben értéktelennek tekintették. Ezzel
magyarázható, hogy az „átépítés" során az eredeti játszóasztal és a
mechanikus traktúra megsemmisült, a Mooser-sípok egy része átkerült az
ideiglenes orgonába, a többi használhatatlan, romos állapotban a régi
helyén maradt vagy eltûnt a hangszerbõl. A háborús károkról pontos
leltár nem készült, így az eltûnt sípok késõbbi sorsa ma már
kideríthetetlen. Az 1970-es évek közepétõl a Fõszékesegyház akkori
õrkanonoka Dr. Bartl Lõrinc és Baróti István orgonamûvész (1975-tõl a
Fõszékesegyház orgonistája és karnagya) indították el az orgona
újjáépítésének máig is tartó folyamatát. Az elsõ feladat volt Mooser
mûvének megmaradt részeit a több mint három évtizedes romos állapotból
kimenteni, az eredeti hangzásképet rekonstruálni. A hetvenes években
Magyarországon hangszerek restaurálása még gyakorlatilag ismeretlen
volt, így ezt a feladatot a kortárs szakma jóindulatú kétkedése
ellenére, idõt és fáradságot nem kímélve - fiatal növendékei
segítségével Baróti István maga végezte el. Az újra életre keltett
néhány Mooser sípsor sajátosan ódon, fényes, hûvösen fenséges hangzása
kiindulópontját képezte Baróti István új orgonatervének, mely
méreteiben és regiszterösszeállításában a Fõszékesegyház rangjához
méltó, és messzemenõen alkalmazkodik a templom nagyságához és
akusztikai viszonyaihoz. A második feladat ebbõl eredõen egy új
hangszer építése volt, mely Vági Gyula és Farkas János jeles
orgonaépítõk bevonásával 1978-79-ben kezdõdött el. A szükséges anyagi
feltételek biztosításához az akkori bíboros érsek, Dr. Lékai László
római és németországi kapcsolatai járultak hozzá, ekképp vált lehetõvé
egyes szerkezeti elemek és a sípsorok egy részének beszerzése. 1980
végén megszólalhatott az elsõ hét restaurált Mooser-regiszter, ezzel
egyidõben a 34 éve mûködõ Rieger-orgona örökre elhallgatott. A kezdeti
lendület után azonban a munkák 1983-tól kezdve lelassultak. Az orgona
redõnyműve néhány regiszter híján csak 1986 őszére készült el, a
további haladás még szerényebb volt: 1988/89-ben három, 1994-ben két
regiszter, 1996-ban a Majorbass 32' regiszter alsó 12 sípja került
beépítésre. 1999-ben az öt manuálra tervezett 147 regiszterbõl 39
üzemelt, miközben számos, még Lékai László érsek idején megvásárolt
sípsor várt beépítésre. A rendszerváltás után egyre erõsödõ infláció és
más kedvezõtlen körülmények szintén tovább hátráltatták az
orgonaépítést. Noha a hangszert tervezõ és építését szorgalmazó Baróti
István már több mint két évtizede életének jelentõs részét ennek az
ügynek szenteli, az orgona befejezésének idõpontja még mindig a távoli
jövõ homályába vész. Ha az építtetõi szándék és a lehetõségek ismét
összhangba kerülnének, akkor végre belátható idõn belül célhoz érhetne
a Fõszékesegyház orgonájának ügye, és a Mooser-regisztereket magába
foglaló új hangszer gyönyörû megfelelõje lehetne a reneszánsz
Bakócz-kápolna és az õt körülölelõ hatalmas Fõszékesegyház együttesének.
Forrás: MZA-041 CD füzet (Mezõ András)
![](resources/angyalok/angel3.jpg)
2002 és 2003 között folytatódott az orgona építése: elkészült ötven csúszka, a rávaló tőkék. Helyükre kerültek a harmadik manuál meglévő sípjai is, itt kapott helyet két pedál nyelv regiszter is. Új szélládák készültek a negyedik manuálra és a pedálra. A negyedik manuálon is minden szélláda működik. Az orgona pedálja bővült egy iker-szélládával. Összességében a következő regiszterek kerültek beépítésre:
III. Manual |
IV. Manual |
Pedál |
Prinzipal 16'
|
Bourdon 16'
|
Holzoktav 8'
|
Quintatön 16'
|
Flute harmonique 8'
|
Violoncello 8
|
Salizional 8'
|
Unda maris 8'
|
Rauschbass 5 1/3'+ 4'
|
Praestant 8'
|
Oktav 2'
|
Posaune 16'
|
Rohrflöte 8'
|
Trompeta major 16'
|
Tromba 8'
|
Quntadena 8'
|
Clairon 4'
|
|
Oktav 4'
|
||
Gemshorn 4'
|
||
Principal 2'
|
||
Sifflöte 1 1/3'
|
||
Oktav 1'
|
||
Terzianscharf 2/3'
|
||
Holzdulzian 16'
|
||
Krummhornschalmey 8'
|
||
Clarin claro 8'
|
||
Clarin brillante 4'
|
Forrás: Baróti István